Läggdags är halv elva, oavsett vad han säger.
Och sen grönsaker. Han får inte äta pizza i sex veckor, okej?
- Glöm inte. Han är skaldjursallergiker. - Jo, jag vet.
Det är Vermont. Folk är inga ostronätare.
Tänk att ni ska till Vermont.
Jag försökte få dit dig när vi var gifta.
Det gjorde du.
- Ska du rusta upp hus igen? - Nej, vi ska bara hyra det i sex veckor.
Har du några regler kring Finns skärmtid?
Allvarligt?
Efter hans senaste dumheter?
Den är lika med noll. Mobilen stannar här i New York.
- Jag hatar dig. - Så säger man inte till sin mamma...
Lugna ner dig.
- Vi behöver inte hålla på så här. - Lugna ner mig? Menar du allvar?
Du är inte här!
Du har ingen aning om vad som händer här. Ingen aning alls!
Jag vill bara skydda honom, och jag är helt ensam här!
Mot nätet, slumpmässiga skjutningar,
andra föräldrars hemska barn, en döende planet,
och nu den här presidenten. Vad ska jag ta mig...?
Okej, visst...
Berätta för mig vad man ska säga till en liten kille?
Jag vet inte.
Du har rätt, jag vet inte.
Hörru, grabben...
Det är dags att åka nu.
- Vad är det nu? - Det stinker.
Det är bara frisk luft. Vermont i maj. Friskare blir det inte.
Det är koskit.
Jo, fast av färskaste sort.
Pappa, lägg av.
Nej, du har rätt. Det är roligare att sura.
Det finns ingenting här.
Du har blivit förvisad. Då skickas man till platser där det inte finns nåt.
Jag vet att du inte har valt det här, så vi är redan på fel...
Jag pratade med din mamma om vad som hände.
Och jag har aldrig sett henne så upprörd.
Jag vill inte att den här resan ska bli en besvikelse.
Jag är redan besviken.
Jo, jag med.
Varför?
Jag hoppades väl att du skulle vara mer ett barn än en tonåring.
För barnet jag en gång kände skulle ha älskat det här stället.
Vems hus är det?
Jag har köpt det.
Vänta lite, är det ditt?
Anlitade inte nån dig för att renovera det?
Ja, det var det jag sa till din mamma.
- Ljög du för henne? - Jo, men det var bara en nödlögn.
Varför?
För jag ska rusta upp det. Din mamma gillar inte risker.
Rusta upp hur då?
Det betyder att man köper det billigt,
lägger lite pengar för att få det att se finare ut
så att det blir mer värt. Sen säljer man det och får en vinst.
Vad händer om man inte får det sålt?
Det kommer att gå.
- Jag kan skära av mig handen. - Precis vad din mamma sa.
Hon kan dra åt helvete. Vad vet hon?
Fan.
Ja?
Vad då? Just det, ledningarna!
Så hur...
Jättebra, det blir toppen.
Ja, jag lämnar källardörren öppen. Proppskåpet finns i...
Okej, jättebra. Gör din grej.
Okej, tack. Hej då.
Står du på hennes sida nu?
Jag står inte på nåns sida, men din mamma hade goda skäl.
- Hon bröt sig in i min dator. - Du visste att det fanns vissa regler.
Pappa, föreställ dig att det enda som står mellan dig
och nästan alla svar på varenda fråga du har,
är en dörr som inte får öppnas, men det har ett uruselt lås.
Skulle inte du bryta upp det där låset och tjuvkika lite?
Hur mycket tjuvkikade du?
- Har de styckat folk här? - Vet inte. Ledsen att göra dig besviken.
Det borde de ha uppdagat.
- Vad betyder det? - Då skulle de ha sagt det till mig.
Det var som fan.
Nånting stinker här inne.
Bryter vi upp golvet så lär vi hitta en liten present.
- Vad då för nåt? - En lurvig, död liten present.
Jag har inte fixat vattenledningarna än.
Vi struntar i det, så slipper du laga mat.
- Det där sved rejält. - Ja, som varje måltid du har...
Nu tappade du bort dig. Du får aldrig anstränga dig för mycket.
Mikrovågsugnen och numret till pizzabudet är allt vi behöver.
Regnet börjar läcka in genom det ruttna träet.
Vi får byta ut dem.
För hästar, eller?
Ja, det var det nog en gång i tiden.
Vi borde göra om det här till nåt coolt, som en biosalong.
Vem behöver hästar?
Din mamma hade det när hon växte upp.
- Är det sant? - Jag har aldrig brytt mig.
Men hon älskade de där krakarna. Det gör hon nog fortfarande.
Just det. Hon hade små bilder...
Ja, hon målade små djur på väggarna.
Jag minns det.
Det var ett tag sen, men jag minns det.
Har du...?
- Är det mina grejer? - Ja. Jag fick dem hitskickade.
Jag vill att du ska känna dig som hemma. Vad är det?
Ingenting.
Det gör du inte. Det är fånigt och du hatar det.
- Se bara på dig, du hatar det. - Pappa, det är bara...
för småbarn.
- Jag frågade faktiskt din mamma. - Hon vet inte allt.
Jag ser fram emot att få säga det till henne.
- Gillar du fortfarande såna där? - Javisst.
Jag fixar det inte.
Det ger mig huvudvärk.
Man måste titta på det som man tittar på nåt på avstånd,
även om det är nära.
Jag klarar det inte.
- Vad föreställer det? - Det tänker jag inte säga.
Du ska få lite mer vuxen inredning snart.
Kanske ett pistolskåp och några tuttplanscher. Försiktigt!
Här är en till sak som vi måste rätta till.
Vi är husläkarna, du och jag.
Vi ser över de dåliga delarna och reparerar dem.
Så att nån vill bo i det här huset.
Så det här är själva magen.
Och hon har en riktigt dålig mage.
Dåliga rör, dåliga ledningar...
Och det här...
Det här är hjärtat.
Hon har också dåligt hjärta. Det pumpar knappt.
Även om jag inte kan hitta nåt fel.
Dåliga nyheter för oss. I maj är det så kallt att man fryser kulorna av sig...
Vad händer?
- Herrejävlar, vem är du? - Vänta lite, vänta!
Jag är elektrikern.
Du bad mig att gå in genom källardörren. Hemskt ledsen.
Jag höll nästan på att dö.
- Glöm det. - Varför inte? Du drar ju inte ens in.
Inte för att jag är den bästa pappan här i världen.
Du får nöja dig med den du har, grabben.
Det är rena rama röran där inne.
Trasiga säkringar. Allt är föråldrat.
Toppen.
Plus en kapad huvudkabel på utsidan, men den har jag fixat.
Kapad? Som om nån kapat den med flit?
Det verkar så.
Några ungar kanske. Jag vet inte, men som sagt har jag fixat det.
Tack.
- Det här är Finn, förresten. - Louis.
Jag är också er granne. Den närmaste ni har här.
400 meter bort på South Street.
Lite långt för att låna lite smör, men om ni skulle behöva nåt så...
- Är det nåt? - Nej...
Ska vi gå upp till verandan? Det är lite kyligt.
Jag står hellre här, faktiskt.
Du gillar inte det här stället.
Nej, det gör jag inte.
Varför inte?
Oroa dig inte, vi ska inte flytta in. Vi ska bara rusta upp det.
Jag vet inte vad de har berättat.
Bara att ingen blev styckad här.
Det är rätt trist.
Så de berättade inget om henne? Jag antar att de inte behövde det.
Om vad då?
Tanten som bodde här när jag var liten.
Dog hon?
- Grymt! - Vi får se om du säger det ett på natten.
Hon var en sån tant som barn brukar kalla häxa, eller nåt.
Men det är inget ovanligt. Det är bara en sån där småstadsgrej.
Gulligt, eller vad man nu ska säga.
Men det var inte så gulligt.
Vad gjorde hon?
Fortsätt.
Det var nog ett bra hus innan jag föddes, antar jag.
Men för mig var det alltid hennes hus.
Hon hade familj då, make och son, men de dog här på gården.
Det var illa. De fastnade i höpressen.
Hemska saker.
- Enligt ryktet hade hon gjort det. - Varför skulle hon ha gjort det?
Jag tror att de flesta överlag försöker göra gott,
men den här kvinnan var precis tvärtom.
Men en sak ska ni veta... Hon gillade att folk var rädda.
Hon gillade att finnas i ens tankar. Det som verkligen skrämde mig
var att se min mamma så rädd. Nu när jag själv har barn förstår jag.
Hon visste att ondskan fanns så nära, men hon kunde inte skydda mig.
Hon brukade sitta där uppe i fönstret på framsidan och bara titta.
En sommar förstod vi att hon aldrig lämnade den där platsen.
Varken på dagen eller natten.
Så till slut ringde nån in och anmälde det.
Hon hade varit död där uppe i tre eller fyra veckor.
Jag tror att de sa att det var hjärtsvikt.
Vad hette hon?
- Vad? - Hennes namn.
Du sa det aldrig.
Jag antar att jag ogillar att säga det.
Hon hette Lydia.
Vad är det där? Är nånting fel?
Ja, jag har ett hål i mitt hjärta.
Så klart.
Nej, på allvar. Det är litet, men många har det.
- Sen när har du haft det? - För alltid.
Jag fick veta det förra året i Kalifornien.
Är det illa? Det låter illa.
Kan du dö?
Det är större risk att träffas av en asteroid i sömnen.
- Är det kallt i ditt rum? - Så att kulorna fryser.
Okej, det finns filtar bredvid...
Var hörde du det? Hörde du mig säga det?
Ja.
Det finns fler filtar bredvid din säng. Vi får fixa eldstaden i morgon.
- Jag är här intill om du behöver mig. - Jag klarar mig.
- Jag lämnar dörren på glänt. - Jag klarar mig!
Vad är det där?
En stor och fet gammal död kråka.
Ha inte bråttom. Se linjen framför dig och tänk inte för mycket.
Så där, ja.
Schysst.
Vem där?
Vad gör du med lampan?
- Ingenting. - Jag hörde dig prata med nån.
Bara med mig själv. Du vet...
Jag är lite...
Pappa.
Vad är det?
Tror du att det är nåt fel på huset?
Kanske det.
Tror du det?
Jag tyckte jag såg nån i spegeln.
Vem då?
En tant, tror jag.
Vilken spegel?
Det var säkert bara...
Hur såg hon ut?
Jag vet inte, det gick så fort. Det var som en tapetillusion.
- En vad då? - Bilden i mitt rum med galna mönster.
Det var som det. Man ser det bara en sekund och sen...
är det borta.
Tror du att det var hon?
- Vem då? - Lydia.
- Varför viskar du? - Jag vet inte.
Har du också sett nåt?
Vad då?
Det var där.
Tror du att det är samma stol som hon dog i?
Nej, så klart inte.
Vill du åka härifrån?
Vi kanske borde det.
Jag är inte rädd.
Vill du sova i mitt rum?
Du behöver inte vara modig.
- Jag sa att jag inte var rädd. - Jag vet, men...
Jag lämnar dörren på glänt.
- Pappa... - Bara utifall att...
Dags att vakna, grabben.
Inte än.
Jag drömde en dröm.
Jag försöker minnas den.
Jag frågade om vi fick stanna här.
Stanna här?
Jag frågade henne.
Vem var det? Vänta lite...
Mamma också, eller?
Herregud, nu minns jag.
Lydia!
Det var Lydia!
Och då visade hon mig vad som skulle hända dig.
Du bara...
Pappa?
Finn, hjälper du mig med det här?
- Finn! - Vad är det?
Vi måste bära det här till huset, okej?
Ett, två, tre -lyft!
Du är så tyst. Är allt bra?
Jag mår fint.
- Det är lite lerigt längre fram. - Då får vi gå runt.
Jag tänkte att vi skulle...
Om du vill prata om allt du såg när du var ute och surfade på nätet...
Nej, det är bra. Vi behöver inte prata om det nu.
Det finns kanske en del som jag kan förklara.
Det är mycket som kan få dig...
Okej, jag fattar.
Tack.
Åh nej...
- Skulle vi inte gå runt det? - Jag försökte, men det är för lerigt.
Nu får du backa! Finn, vänta...
- Min fot har fastnat! - Okej, vänta lite.
Fick du ut kängan?
Jag tappade handsken!
Brukade du titta på sånt där?
- Vad då för nåt? - På nätet, alltså.
- Du ville ju inte prata om det. - Äh, glöm det.
Nej, det är bara...
Det är helt normalt att vilja titta på tjejer, killar eller annat.
Jösses, inte sånt där, pappa! Jag menar bara läskigare saker.
Såg du nåt våldsamt?
Såg du nån bli dödad?
Var såg du det?
På nyheterna, tror jag.
Det var en kille som fick halsen avskuren.
Och han skrek, eller han försökte åtminstone.
För helvete! För helvete!
Herregud!
Du, Finn...
Världen är väl ett sjukt ställe.
Herregud...
Hjälp mig med den här.
Frågade du mamma om det?
Jag tror det, men hon var bara jättearg
och det var jättesent.
Jag borde ha legat och sovit, men jag smög ut.
Bara för att hon grät.
Hon pratade med nån i telefon och grät.
Jag vet inte vem det var, men...
Hon sa att hon var rädd att jag visste att världen var dålig
och att den kommer att gå under och dö.
Jo, för din mamma...
Jag antar att det är det hon tror.
Hon behöver komma bort från stan. Det behöver ni båda.
Tror du att världen kommer att...?
Nej.
Skulle du säga det om du visste det?
Nej, förmodligen inte.
- Skulle du ljuga? - Ja.
Så du får ljuga, men det får inte jag?
Just det.
- Och mamma, då? - Hon ljuger hela tiden.
Jösses...
- Känner du dig inte dålig? - Näe...
Alla föräldrar gör det. Både bra och dåliga.
Vi säger att allt är bra när det inte är det.
Vi säger att vi är starka när vi inte är det.
Vi säger att det inte är spenat i maten när det är det.
Jag visste det.
Vad som helst för att du inte ska veta...
Veta vad då?
Att du inte är trygg.
Inte på riktigt.
Mer, mer, mer!
Vad mer ljuger du om, din ljugande ljugpelle?
Minns du den där automatiska hundmataren
som du gjorde för skolprojektet i NO?
Jag sa att den var jättebra och att du var jättesmart.
Den var usel.
Den fungerade aldrig och hunden hatade den, så...
Även om du är väldigt smart nu, så var du rätt osmart då.
Därför låtsades vi.
Eller vi ljög, menar jag.
Fortsätt tryck och gå rakt ner.
Stadigt.
Så där, ja. Perfekt.
Är du arg?
Inget mer skitsnack från och med nu, okej?
Inget skitsnack.
Ska du verkligen sälja huset?
Varför frågar du? Tror du...?
- Du snackar bara skit. - Nej, att förhala är nåt helt annat.
Du förhalar bara för att komma på rätt skitsnack.
Ska du verkligen sälja det?
Jag hoppas inte det. Mer kan jag inte säga...
- Hur visste du det? - Jag vet inte. Det är väl allt här.
Som mitt rum, alltså.
Alla grejer här och hur du hela tiden...
Kom nån in?
Tror du att...?
Det låter som om det kom från källaren.
- Är allt bra? - Vi går och tittar.
- Du borde gå ut och vänta. - Vi går och tittar.
- Vad är det? - Känner du?
Luftdraget?
- Det är varmluft. - Än sen?
Det betyder att värmen är på.
Det är inte sant.
Jag antar att det är bra.
Men hur slogs den på?
Vet du vad? Vi hoppade ju över lunchen.
Vad sägs om att åka härifrån, få lite frisk luft
och äta pizza ute istället för att beställa hem?
Gå och tvätta dig och ta på dig regnjackan.
Jösses!
- Pappa! - Vänta lite.
Pappa...
Vad är det?
Hon är här.
Vad ska vi göra?
Stanna här.
Ursäkta mig?
Ursäkta mig, fröken?
Jag ser dig.
Gå ut.
Gå ner Finn. Nu!
Vad i helvete...?
Hallå?
Säg hennes namn.
Lydia.
Jag tror inte...
Stanna!
- Okej, nu ringer jag. - Va? Nej!
Pappa, ring inte!
- Hallå där, Bev! - Jag tänkte precis på er två.
Jag kommer att berätta den långa versionen inom kort,
men nånting har hänt.
Herregud!
- Är han skadad? - Lyssna bara.
Jag sätter Finn på bussen i morgon bitti.
- Tillbaka till New York. - Nej, pappa!
Han kommer att vara på stationen halv fyra.
Jag är ledsen, det var inte så här det skulle bli, men...
Huset är inte i säkert skick och jag...
Jag vet inte hur jag ska lösa det.
Jag vet bara inte. Jag är ledsen.
Okej.
Okej?
Vad annars ska jag säga?
Tack.
Jag messar dig alla uppgifter när han är på väg.
- Okej. Hej då. - Hej då.
Kom igen, titta inte på mig så där.
Vad ska jag göra? Tänk om nåt händer?
Hur ska jag...?
- Vill du åka tillbaka dit? - Nej... Jag vet inte.
Vad ska vi göra, då?
Vi kan inte åka härifrån båda två. Jag har gått all-in på det här.
Jag har satsat allt på huset. Jag vet att du inte förstår.
- Vi kan väl stanna båda två? - Absolut inte!
Det kan bli det bästa huset. Du vet att mamma skulle älska det!
Finn.
Nej.
Vad ska du göra, då? Sälja det till nån?
Bara ljuga och ge det till nån stackars familj?
- Jag vet inte! - Du borde inte gå in ensam.
Det är värre då. Snälla, pappa!
Jag ska inte sova där inne.
Jag arbetar under dagen och sover sen på motell.
Jag fixar det.
Jag vet hur man överlever ett par veckor med nån som inte vill ha en där.
- Hörde du inte vad hon sa? - Vem då?
Lydia.
Hon vill inte att du ska ut. Hon vill att du stannar.
Då lär vi komma bra överens, hon och jag.
För det är exakt vad jag tänker göra.
Kom, jag ska visa dig mitt rum.
Jag måste vara ärlig med dig om nåt.
Vad då, har du inte varit det?
Nej.
Inte direkt.
Första dagen när jag var över hos er
och sa att kabeln var kapad och strömmen var nere.
Det var jag som kapade den.
Var det du?
Varför?
Jag kapade den för fyra eller fem år sen.
Det var nåt som inte stod rätt till.
Jag såg henne titta ut.
- Såg du det? - Då och då.
I flera år, ja.
I början var det bara kusligt, men...
Sen några dagar efter att jag hade sett henne och hon hade sett mig...
att det inte stod rätt till i mitt huvud och...
Det värsta var att jag gick i sömnen.
Gick i sömnen?
Jag vaknade upp på vägen mellan våra hus.
Jag bara stod där och...
Varje gång var jag ett steg närmare, som om hon...
försökte dra mig dit.
Och en gång drog det in en isstorm
som slog ut strömmen i en vecka.
Hon var säkert där inne, men jag såg henne inte.
Jag sov och slutade gå i sömnen.
Då tänkte jag att hon kanske ville ha strömmen påslagen.
Så jag kapade den.
Och sen fick jag dig att fixa den.
Jag förbannade mig själv hela tiden.
Men jag visste att det skulle bli gjort, så jag tänkte
att jag lika gärna kunde göra det. Jag kunde åtminstone varna dig.
Men det gjorde jag inte, för jag är en feg jäkel.
Jag vet inte. Jag bara...
hoppades att allt bara var i min försupna skalljävel.
Tror du det nu med?
I dag vaknade jag tamejfan halv fyra på morgonen.
Mitt på din uppfart.
Du kan inte fortsätta med det du gör där.
Jag måste det.
Är det för pengarna?
Det var allt hon nånsin drömde om. Det perfekta huset på landet.
Det är gammalt och excentriskt, fullt av historia och konstiga ljud.
Med ett stall.
- Så du ska inte sälja av det? - Jag tänkte aldrig göra det.
Jag tänkte behålla det, för fanken.
För att överraska henne eller övertyga henne. Jag vet inte...
- Allt för att få henne tillbaka. - Älskar hon dig?
Om hon inte gör det, så...
Det är nåt du inte kan ändra på. Lita på mig.
Jag hade åtminstone gjort nåt bra.
Du har sett det. Du vet att det är Lydias hus, inte ditt.
- Det är ett dåligt hus! - Du sa att det var bra en gång.
Jag vill tro att det kan bli det igen. Säg inget mer!
Hon kan skrämma livet ur mig, men vad kan hon göra mig?
Vi är vuxna. I den riktiga världen står det inte i dödsattesten:
"Dödsorsak: Hemsökt hus."
Jag vet bara
att allt du fixar till i det där förbannade huset
bara kommer att göra henne starkare.
Jag älskar dig.
Då så.
- Är du arg? - Ja.
Du kan inte bara...
När klev du av bussen?
På en gång när du hade gått.
- Och sen... - Gick jag.
Herregud, Finn!
- Tänker du hjälpa till, då? - Jag hjälper dig.
- Gör du? - Jag håller utkik.
Titta på det här.
Lagarbete!
- Jag gillar din sura min. - Om du lät mig...
Du ska vara tillbaka i New York i morgon eftermiddag. Slutdiskuterat.
Du och jag ska inte försöka rädda världen från spöken.
- Håll käften! - Hörru!
Passa dig!
- Jag vet vad du tänker. - Nej, det gör du inte alls.
Jag är en idiot.
Du har fel.
- Har jag? - Ja.
Du är min favorit.
Även om jag kanske inte erkänner det hela tiden, men du vet...
Jag försöker alltid att vara arg på dig för att mamma alltid är det.
Men egentligen är du min favorit.
Men min favorit gillar inte mig tillräckligt för att stanna.
- Du och mamma betyder mer för mig... - Säg inte så! Inget mer skitsnack, sa vi.
Om det var sant, varför sticker du hela tiden, då?
För att jag är en fegis.
Det är bara det att... Herregud, Finn.
Du vet inte hur skrämmande det är.
Det känns som om jag har nåt som är så perfekt.
Det är så jag känner för dig. Du är perfekt.
Och varför skulle nån ge mig nåt så perfekt
när de vet att jag bara kommer att sabba det.
Därför får jag panik och vågar inte stanna kvar.
Hur hemskt det än känns att sakna er
så är det nog bättre att nån saknar dig än att nån hatar dig.
Det skulle jag aldrig göra, pappa. Jag älskar dig.
Jag älskar dig med, Finn.
- Fasen också... Det är din mamma. - Nej, svara inte!
Bev?
Hej, jag tänkte bara kolla läget.
- Jag vet inte vad Finn redan har sagt. - Inte mycket.
Han har varit rätt tyst sen han kom tillbaka.
Sen när då?
Finn. Han har varit rätt tyst sen han kom tillbaka i dag.
- Tillbaka? - Hem.
Du satte ju honom på en buss.
- Är det nåt jag inte förstår här? - Du menar att...
Mår du bra? Jag hämtade honom på stationen som du sa.
Han sitter och äter pasta med ost tre meter härifrån.
- Ge honom luren. - Okej, ett ögonblick.
Pappa?
- Tjena, grabben! - Är allt bra?
Allt är bra. Bra att du kom hem oskadd.
Du låter inte okej.
Inga problem.
- Jag hör av mig igen i morgon. - Okej.
- Jag älskar dig. - Vi hörs igen i morgon.
Stanna!
Fan!
- Vad vill du? - Snälla, är din pappa här?
Jösses, Louis...
Jag är hemskt ledsen att behöva se dig så här.
Louis, jag vet inte ens var jag ska börja nånstans.
- Vill du ha en kall en? - Jag behöver din hjälp och ingen öl!
- Kanske din telefon eller bil. - Jag kan inte ge dig det.
Jag kan inte hjälpa dig alls.
Varför inte?
För att jag ska hjälpa dig, så skulle du ha behövt lämna det.
- Lämna vad då? - Ditt hus.
Det gjorde du inte.
Vad då?
Du lämnade det aldrig.
Ditt hus!
Simon?
Jag var tvungen att komma. Det var nåt i din röst.
Beverly, snälla du. Sluta bara!
Få mig inte att titta på henne.
Vad i helsike är det som händer?
Titta på mig!
Fan ta dig!
Vill du ge dig av?
Det är omöjligt. Jag fattar det.
Du kan det.
Inga hinder, inga trick. Jag lovar.
- Jag tror dig inte. - Det är sant.
Du kan ge dig ut i världen igen.
Överge jobbet.
Be om ett till lån.
Din familj bor kvar i sin helveteshåla.
Du ger dig av.
Du lämnar dem igen.
Eller så kan jag stanna.
Ja.
- Precis som du stannade? - Just det.
- Och vara med dig. - Nej.
Du måste göra det här på egen hand. Precis som jag gjorde.
Och vart skulle du ta vägen?
Jag är fri.
Jag stannar.
Men jag måste avsluta jobbet först.
Äntligen ringer du tillbaka.
Förlåt, men jobbet har varit tufft. Jag har varit helt uppslukad av det.
Finn frågar hela tiden efter dig. Han har haft mardrömmar.
- Mår du bra? - Jag mår fint.
Jag såg huset, Simon. Finn hade bilder på sin telefon.
Jag får gå in i hans telefon nu. Vi har gjort en överenskommelse.
Jag såg det.
Och?
Och...
Jag förstod precis vad du hade för planer.
Och?
Och...
Det var en jättefin tanke, Simon. Jag gillar den tanken.
Okej.
- Det är nog bäst... - Jag vet, det är sent.
Men...
Är Finn uppe?
- Får jag...? - Han sover. Klockan är efter 11.
- Är den? - Vill du att jag ska väcka honom?
- Tja, om du... - Han har varit med om en hel del.
- Jag borde nog bara... - Låta honom sova.
- Det är nog bäst. - Jag tror det.
Säg att jag älskar honom.
Det ska jag hälsa honom.
- God natt, Simon. - God natt, Bev.
Jag älskar dig.
Okej...
Då så.
Nej...
- Det liknar bilden som jag visade honom. - Din tavla, jag vet. Jag hatar den.
Det är så märkligt. Jag tittade på den några veckor efter begravningen.
Av nån anledning letade jag efter den.
Det är vårt nu, eller hur?
Ja, just nu, i alla fall.
Men vi ska sälja det snart, så oroa dig inte.
Ingen förväntar sig att vi ska bo i ett hus där... Det skulle bara kännas...
Jag är rädd för att gå in.
Ja, jag är också lite rädd.
Du kan väl vänta här. Okej? Jag ska bara samla ihop lite saker.
- Sen åker vi tillbaka till motellet. - Nej. Jag följer med in.
Åh, Simon...
Jag undrar om han ens var hos den där läkaren.
Jag fick aldrig veta var han...
Han sa att det var större risk att bli träffad av en asteroid.
Ja. Nåväl...
Nånstans måste de slå ner, eller hur?
Jag antar det.
Tjena, grabben! Det har blivit ett bra hus igen.
Jag har inte åkt, och kommer aldrig göra det. Jag älskar dig, pappa.
Det är otroligt.
Det känns inte dåligt här inne, som jag trodde.
Nej, det gör det inte.
Jag gillar hur det känns.
Saknar du stan?
Inte ett dugg.
Och vart skulle du ta vägen?
Jag är fri!
Det är så märkligt.
Jag börjar vänja mig vid det.
Sov gott.
- Jag lämnar dörren på glänt. - God natt, mamma!
God natt!
God natt, pappa.
Översättning: Lisa Di Biaggio